Història dels Estats Units
De Viquipèdia
Taula de continguts |
[edita] Època pre-colonial
Els territoris nadius de Nord-Amèrica hi van arribar per mitjà de l'estret de Bering, segles abans de l'arribada dels primers europeus al continent. Aquests pobles, organitzats com a tribus de nòmada-caçadors van emigrar a poc a poc al sud. El 1500 aC. algunes tribus s'hi havien assentat formant petites comunitats indígenes. En altres regions, els assentaments es van transformar en assentaments semi-permanents a les valls prop dels rius, com ara la cultura del riu Mississipí i els pobles Pueblo (Anasazi). L'agricultura es va desenvolupar de manera independents prop del 2500 aC. basat en el cultiu de girasol i carabassó. Segles després, els cultius mexicans de blat de moro van ser adaptats als estius més curts del nord i van reemplaçar els grans dels indígenes d'aquesta regió.
[edita] L'arribada dels europeus
[edita] Els víkings
Es creu que al voltant de l'any 1000 un grup de víkings de Grenlàndia van navegar cap a la costa oriental de Nord-Amèrica sota el comandament de Leif Eriksson, arribant a una regió que anomenarien "Vinland". A la província canadenca de Terranova i Labrador s'han trobat vestigis d'una colònia víking, a L'Anse aux Meadows. És probable que els víkings també arribessin a Nova Escòcia i Nova Anglaterra, però no van fundar cap colònia permanent, i es va perdre llur contacte amb el nou continent.
[edita] Els espanyols
Cinc cents anys més tard, es va produir el segon i permanent contacte amb els europeus. Els espanyols van arribar a l'àrea fundant les primeres colònies que van pertànyer a l'administració de la Nova Espanya, com ara San Agustín a Florida (1565), Santa Fe a Nou Mèxic (1609) i San Diego a Califòrnia (1769). La regió que comprenen els estats del sud-est: Califòrnia, Nou Mèxic, Arizona, Texas, Colorado, Nevada i part d'Utah eren colònies espanyoles administrades des de la ciutat de Mèxic pel virrei de la Nova Espanya, però, serien àrees poc poblades en comparació amb la resta del virregnat.
[edita] Els britànics
Els britànics van colonitzar la regió nord-est del país, que s'anomenaria Nova Anglaterra. Anglaterra, al començament, no tenia la intenció de crear un imperi colonial, com el d'Espanya; les motivacions originals dels fundadors de les colònies eren més pràctiques: establir empreses comercials amb el nou món, solucionar el problema de sobrepoblació del Regne Unit, i fugir de la persecució religiosa, establint colònies que permetessin la llibertat religiosa.
[edita] Els francesos i la guerra
Els francesos es van establir a la regió central del territori actual dels Estats Units. L'explorador Robert Cavelier de La Salle la va anomenar "La Louisiana" en honor del rei Lluís XIV de França i s'estenia sobre els territoris a l'est i a l'oest del riu Mississipí, entre les Muntanyes Rocalloses i els Apalatxes, incloent-hi la regió d'Ohio i Illinois a més de l'àrea septentrional de l'Acàdia. Els francesos van perdre control d'aquesta regió després de la Guerra de Set Anys, el 1763. Espanya va prendre el control de la regió a l'oest del Mississipí i el Regne Unit de la regió a l'est del riu. Sota el control espanyol, l'activitat comercial es realitzaria per mitjà del port de Nova Orleans, i la ciutat va créixer en importància.
La guerra de Set Anys, també coneguda com la Guerra Francesa i Índia, va tenir un nou significat pels colons nord-americans quan William Pitt, primer ministre britànic, va reconèixer el dret dels colons com a ciutadans de l'Imperi Britànic. Els colons haurien de participar en la guerra, però, aquesta seria finançada per Anglaterra. Per altra banda, la guerra va incrementar el sentit d'unitat en altres maneres: persones de les diverses colònies s'unificaven lluitant com a "americans". Al llarg de la guerra, els oficials britànics van entrenar als americans (entre ells George Washington) per a la batalla, la qual cosa beneficiaria la Guerra d'Independència dels Estats Units en el futur. Els diferents cossos legislatius de les colònies també van unir-se i treballar per un mateix propòsit militar.
[edita] Naixement de la nació
[edita] La guerra d'independència
[edita] El desenvolupament de les institucions federals
Els Estats Units, per mitjà del Tractat de París, es convertien en una nació independent i amb pau, però sense una estructura governamental completa. El Segon Congrés Constitucional havia escrit els "Articles de la Confederació" el 1777 per regular l'estatus de la nova nació. Aquests articles creaven una confederació permanent, però conferien al Congrés, l'única institució federal, poc poder per finançar les seves activitats i per regular que les resolucions fossin aplicades.
El Congrés va convocar una convenció, que es va reunir a Filadèlfia, l'estiu de 1787, coneguda com la Convenció Constitucional. La intenció original era reformar els Articles de la Confederació, però, ràpidament -i en secret- van començar a escriure una nova constitució. Aquesta constitució creava un govern federal, limitat en les seves competències, però, superior als estats, equipat amb branques executiva i judicial, i un cos legislatiu bicameral: El Senat, representaria als estats per igual, i la Cambra de Representants representaria a districtes de la mateixa grandària poblacional.
[edita] Segle XIX
[edita] Expansió territorial
- Vegeu també l'article: "Guerra Estats Units-Mèxic"
Els Estats Units van comprar La Louisiana el 1803, el territori de la Nova França que havia estat prèviament retornada d'Espanya a França el 1800. Amb aquesta compra els Estats Units van obtenir vastes terres molt fèrtils per a l'agricultura, i alhora va forjar la visió d'expansionisme nord-americà. Els nord-americans també van començar a poblar les àrees a l'oest del Mississipí, expulsant a la població ameríndia als territoris menys fèrtils de l'oest que encara no pertanyien a la nació.
Els nord-americans mai no van dubtar del seu dret de colonitzar la Nord-Amèrica, més enllà de les seves fronteres. Aquest sentiment d'expansionisme va quedar plasmat en el Destí Manifest en què els nord-americans establien que era el seu deure estendre la democràcia (ja que aleshores eren probablement un dels pocs països amb un sistema democràtic i representatiu del món) al continent americà. Durant les següents dues dècades, emigrants nord-americans es van establir a les terres fèrtils de l'estat mexicà de Texas, un estat poc poblat que n'havia acceptat la immigració per tal de desenvolupar les àrees agrícoles. Mèxic, s'havia consolidat com a federació d'estats, emulant el sistema federatiu dels Estats Units. Però, els centralistes van arribar al poder la dècada de 1830, abolint la constitució i l'autonomia dels estats de la federació, la qual cosa produiria revoltes a diversos estats. Els ciutadans de Texas, la població de la qual tenia un considerable nombre d'anglosaxons, va aprofitar el reclam de més autonomia per declarar-ne la independència. Amb el suport dels nord-americans, Texas assoliria la seva independència el 1836, sota la condició que no s'uniria a la federació nord-americana. Texas, doncs, es va conformar com a república independent. El 1845, però, Texas va ser annexada a la federació, i el govern nord-americà va establir que el límit fronterer entre Texas i Mèxic era el Rio Grande (o Riu Bravo); els mexicans, per contra, deien que la frontera, era el Riu Nueces, tal com havia estat delimitada en els mapes històrics. Per altra banda, els Estats Units havien demanat a Mèxic la venda dels territoris a l'oest de Texas fins a Califòrnia; aquesta oferta seria rebutjada pels mexicans.
El president Polk va enviar a l'exèrcit cap a Matamoros, al sud del riu Nueces, la qual cosa seria vista com una invasió pels mexicans. L'exèrcit mexicà va respondre atacant a l'exèrcit nord-americà. El president Polk va sol·licitar permís del Congrés nord-americà, ja que havien vessat "sang americana sobre sòl americà". El maig, 1846, el Congrés va declarar la guerra a Mèxic. Després de la derrota de Mèxic, el president mexicà va ser obligat a acceptar el Rio Grande com frontera de Texas, i a més, a vendre els territoris a l'oest de Texas: Califòrnia, Nou Mèxic, Nevada, Colorado, Arizona, i una secció d'Utah. Aquests vasts territoris van ser venuts per $15 milions de dòlars.
El 1846 els Estats Units van adquirir el territori de l'Oregon, que pertanyia al Regne Unit, i el 1853 un petit territori mexicà, que ha estat anomenada la "Compra de Gadsden". A diferència dels territoris venuts per força en el Tractat de Guadalupe Hidalgo, aquest petit territori va ser venut per $10 milions de dòlars.
[edita] Guerra civil
- Vegeu l'article: "Guerra civil dels Estats Units"
La Guerra civil dels Estats Units, Guerra civil americana o Guerra de Secessió va ser un conflicte bèl·lic ocorregut entre 1861 i 1865 entre 23 estats del nord dels Estats Units i els Estats Confederats d'Amèrica, una coalició d'11 estats del sud que van declarar-ne la independència i el dret a la secessió de la Unió. En aquesta guerra van morir més nord-americans que a cap altre conflicte armat; més de 560.000 en total. Les motivacions principals de la guerra civil van ser diverses; les principals però serien les diferències de la base econòmica del nord (industrial) i del sud (agrícola), que s'accentuarien en diferències ideològiques, i la qüestió de l'esclavatge, que el nord volia evitar-ne l'expansió als nous territoris adquirits i eventualment abolir, però que era un element fonamental en el desenvolupament agrícola del sud.
El desembre de 1864, el Congrés va proposar la 13a esmena a la constitució, prohibint l'esclavatge a tots els estats de la federació, la qual va ser ratificada el 1865. Altres esmenes subsegüents van definir el concepte de ciutadania, i van donar el dret de vot als homes afroamericans. La guerra també donaria fi al suposat dret a la secessió que tenien els estats de la Unió.
[edita] Creixement dels Estats Units
Els Estats Units van experimentar, l'última meitat del segle XIX, un sorprenent creixement econòmic, demogràfic i militar que consolidarien al país com a potència econòmica mundial. Els Estats Units es van convertir en aquest període en una potència industrial, amb la invenció de noves tecnologies (telèfon i telègraf, entre altres), l'expansió del sistema ferroviari, i l'aprofitament dels abundants recursos naturals.
Una força fonamental en el creixement econòmic van ser les onades d'immigració europea. Entre 1840 i 1920, 37 milions de persones es van establir als Estats Units, desenvolupant les noves adquisicions territorials. Aquesta expansió demogràfica, però, tindria conseqüències negatives per a les tribus ameríndies autòctones, la majoria de les quals van ser forçades a viure en petites reservacions.
A més de la seva consolidació com a potència econòmica, els Estats Units van tenir un paper molt important en les lluites d'altres països per aconseguir o conservar les seves possessions territorials. Després de la guerra amb Espanya, van adquirir els territoris del Carib (Puerto Rico i Cuba), i les Filipines.
[edita] Segle XX
[edita] Primera Guerra Mundial
- Vegeu també l'article: Primera Guerra Mundial
Els Estats Units es van mantenir el 1914 data en què la Primera Guerra Mundial va esclatar. No seria sinó fins al 1917 que declararien la guerra a Alemanya, quan aquest país declararia que hauria guerra submarina contra els vaixells neutrals i quan el president nord-americà s'assabentaria que els alemanys havien sol·licitat Mèxic que declarés la guerra als Estats Units si aquest declarava la guerra. Els nord-americans d'ascendència alemanya s'oposaven a la declaració de guerra, i per tant, la declaració va ser controvertible. Amb la victòria dels Aliats, el 1918, el Regne Unit, França i Itàlia van imposar penalitats econòmiques severes a Alemanya en el Tractat de Vesailles. Els Estats Units no va ratificar el tractat, sinó que va signar tractats de pau separats amb Alemanya i els seus aliats.
Malgrat la crida del president Wilson per tal de fer el tractat menys sever, l'impacte econòmic i les reparacions demanades pels països victoriosos van causar l'enfonsament econòmic d'Alemanya, i indirectament l'aixecament de Hitler, i per tant, de la Segona Guerra Mundial a Europa.
[edita] Període d'entreguerres i la Gran Depressió
La Revolució Russa, va tenir com a resultat una por al comunisme entre els nord-americans. Això, i la política d'unilateralisme, van produir un aïllament dels Estats Units de la resta del món. El país va experimentar la dècada de 1920 un període de prosperitat no balancejada: els preus dels productes agrícoles i els sous van caure, mentre que els guanys industrials van créixer. Aquest creixement va ser alimentat per deute i la inflació del Mercat de Valors. Aquest va caure el 1929 començant així la Gran Depressió que va dur a la pobresa a milions de nord-americans i la qual es va estendre a altres països del món, convertint-la en una depressió econòmica mundial de gran magnitud. Un dels factors que van contribuir a la lenta recuperació va ser l'excessiu proteccionisme (un increment desmesurat de les tarifes a les importacions) que va tenir un efecte negatiu en la producció agrícola i industrial europea. Els països europeus van incrementar llurs tarifes en represàlia, la qual cosa va enfonsar més la producció industrial i agrícola nord-americana i agreujant la depressió econòmica mundial.
[edita] La Segona Guerra Mundial
- Vegeu també l'article: Segona Guerra Mundial
Al començament de la Segona Guerra Mundial, els Estats Units van refusar entrar a la guerra, només donant provisions i armament al Regne Unit, a la Xina i a la Unió Soviètica. Amb les demandes d'armament i provisions, l'economia nord-americana va sortir de la recessió, i va experimentar un sorprenent creixement econòmic. Després de l'atac japonès a Pearl Harbor, però, els Estats Units es van unir als Aliats. La guerra va terminar oficialment el 1945. A diferència del que ocorreria després de la Primera Guerra Mundial, l'escenari mundial després de la Segona Guerra Mundial va ser molt més pacífic, i no es van aplicar mesures excessives sobre els països vençuts.
El 24 d'octubre, 1945 es va establir l'Organització de les Nacions Unides amb el propòsit principal de prevenir guerres mundials futures. Els Estats Units van tenir una participació activa en la seva construcció (a diferència de la Societat de Nacions), acabant amb l'aïllament tradicional en les seves relacions internacionals.
[edita] Postguerra
- Vegeu també l'article: Guerra Freda
Després de la Segona Guerra Mundial els Estats Units van emergir com un dels dos estats dominants del món. L'era de la postguerra en els Estats Units va estar definida internacionalment per el començament de la Guerra Freda, en la qual els Estats Units i la Unió Soviètica intentaren expandir llurs influències l'un a costa de l'altre, però sense arribar al conflicte armat directament, però, incrementant llurs arsenals nuclears. Encara que no van lluitar directament, ambdós estats van participar en diversos conflictes com ara la Guerra de Corea i més tard la Guerra de Vietnam. Durant aquest període de tensió, el govern va realitzar enormes inversions en recerca i desenvolupament en les matemàtiques i les ciències per tal de competir en la guerra per conquerir l'espai.
John F. Kennedy va ser elegit president de la nació el 1960, convertint-se en l'únic catòlic a ser-ne president. Durant aquest període la Guerra Freda va assolir el seu punt més tens amb la Crisi dels Míssils a Cuba el 1962. Kennedy va ser assassinat a Dallas, Texas el 22 de novembre, 1963.
Mentrestant, el poble americà va continuar emigrant de les regions rurals cap a les ciutats i el país va experimentar un sorprenent període d'expansió econòmica. Al mateix temps, el racisme institucionalitzat del país, concentrat principalment als estats del sud, va ser desafiat pel creixent moviment dels Drets Civils i els líders afroamericans com ara Martin Luther King, Jr.. Durant la dècada de 1960, les lleis de Jim Crow que permetien la segregació entre blancs i afroamericans van ser abolides.
[edita] 1970-1990
La Guerra Freda va continuar durant la dècada de 1970. A l'oposició a la Guerra de Vietnam es van unir altres moviments socials, feministes, de grups minoritaris i ambientalistes. Els programes socials dels president Lyndon Johnson i l'activisme judicial de l'època van produir reformes socials importants. El successor del president Johnson, Richard Nixon va donar fi a la Guerra de Vietnam. La guerra va prendre la vida de 58.0000 soldats americans i milions de vietnamesos. L'administració de Nixon va acabar ignominosament amb el escàndol polític de Watergate. L'embargament petroler de l'OPEC i la desacceleració econòmica van tenir com a resultat un període de estagflació durant l'administració de Jimmy Carter.
Durant l'administració del president Ronald Reagan els Estats Units van incrementar el pressupost militar, donant inici a allò que seria anomenat la "Guerra de les Galàxies", un sistema de defensa de míssils amb el qual els soviètics no podien competir. No obstant Reagan va establir relacions amigables amb el president soviètic Mickhail Gorbachev. Ambdós van acordar acabar amb la carrera armamentista. Gorbachev va retirar la seva presència militar de l'Europa Oriental, i el 1991 la Unió Soviètica va col·lapsar.
[edita] 1990 al present
Després de la caiguda de la Unió soviètica, els Estats Units es van involucrar en diverses activitats militars. El 1991 va encapçalar la Guerra del Golf per recuperar la sobirania de Kuwait que havia estat envaït per les forces d'Iraq. L'administració del president Bill Clinton va produir una de les expansions econòmiques més llargues i sorprenents de la història nord-americana, alimentada per la revolució digital i les noves oportunitats de negocis que s'obririen amb l'aparició d'Internet.
Al començament del nou mil·lenni els Estats Units van ser atacats pel terrorisme islàmic: l'11 de setembre, 2001 dos avions es van estavellar sobre les Torres Bessones, les quals es col·apsarien, i sobre el Pentàgon. Un altre avió es va estavellar a Pennsylvania, i alguns polítics creuen que es dirigia cap a la Casa Blanca. Com a resposta el president George W. Bush va envair Afganistan per enderrocar el seu règim que havia donat asil a Osama bin Laden, presumpte autor dels atacs. Poc després el president Bush va iniciar una controvertible guerra contra el terrorisme, envaint l'Iraq enderrocant el govern de Saddam Hussein el 2003. Aquesta invasió va ser força impopular arreu del món, fins i tot amb els països tradicionalment aliats, com ara França, la qual cosa ha provocat un increment en el sentiment anti-americanista.