Miquel Mateu i Pla
De Viquipèdia
Miquel Mateu i Pla (Barcelona 1898 - 1972) fou un financer, empresari i polític català, fill de Damià Mateu i Bisa i nebot del cardenal Enric Pla i Deniel. Fou també conegut com a Mateu dels Ferros.
Estudià a la Universitat de Barcelona i completà estudis a França i als EUA. El 1935 es féu càrrec de les empreses i indústries familiars, però en començar la guerra civil espanyola passà al bàndol de Francisco Franco, de qui formà part del seu estat major i sembla que fou amic personal. Curiosament, el seu palau de Peralada acolliria al mateix president de la república Manuel Azaña, poc abans de passar la frontera[1]. Va entrar a Barcelona amb les tropes franquistes el 26 de gener de 1939, i el 27 fou nomenat alcalde de Barcelona, càrrec que ocupà fins el 1945, i ambaixador espanyol a França del 1945 al 1947.
Fou procurador a Corts com a conseller nacional de Falange Española des de 1943 fins a la seva mort, el 1972. El 1957 rebutjà ser ministre d'Obres Públiques (fet que, en virtut d'una anomenada "quota catalana" obriria pas a Pere Gual i Villalbí, futur ministre sense cartera) i es mostrà reticent al Plan de Desarrollo, així com a la Comunitat Econòmica Europea. També presidí diversos consells d'administració, com els de Barcelonesa de Publicaciones SA (empresa propietària del Diari de Barcelona) i de l'Agència EFE de notícies, que dirigí des del 1967. Presidí el Foment del Treball Nacional i la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi.
El 1923 havia comprat el castell de Peralada, que restaurà i convertí en museu amb una important biblioteca. La seva filla fou Carme Mateu Quintana.
[edita] Referències
[edita] Enllaços externs
Precedit per: Hilari Salvadó i Castell |
Alcalde de Barcelona 1939–- 1945 |
Succeït per: Josep Maria Albert i Despujol |
|
---|
![]() |