Varicel·la
De Viquipèdia
La varicel·la és una malaltia infecciosa contgiosa causada per el virus de la varicelozóster (VVZ), una infecció molt freqüent. La varicel·la infecta a nins petits, entre els dos i els vuit anys d'edat, encara que també poden donar-se casos entre els adults. Es veuen epidermis en els cicles de tres a quatre anys, sobretot en els mesos de Gener fins a Maig.
Una vegada passat el període en que el nin està protegit per els anticossos materns, el contancte amb el virus va seguit d'una malaltia amb virèmia (presència del virus a la sang).
Aquesta malaltia és molt transmissible i pot passar molt fàcilment d'una persona a una altra. Encara que la probabilitat és molt petita, sembla que l'administració d'aspirina en els nens amb varicel·la pot produir complicacions (síndrome de Reye) i aquest medicament no s'ha d'administrar en aquests malalts.
La varicel·la domés es pot tenir una vegada a la vida, no obstant, el virus pot seguir ocult dins l'organisme i repetir-se anys més endavant, com herpes zóster o zona. Thomas Huckle Weller (1915) va demostrar en 1953, el parescut viral de la varicel·la i el zona. Ambdues afeccions estan determinades per el Herpes virus varicellae (ADN-virus) del qual l'home és l'únic reservovió.
[edita] Causes
La malaltia comença amb febre moderada, malestar general, pèrdua de la gana i una erupció generalitzada en la pell. El primer signe de varicel·la és l'aparició d'unes petites lesions de color vermell a la pell, que primer es poden confondre amb picades d'insecte. Aquestes lesions adopten la forma de petites vesícules o ampolles que es sequen i apareix una crostera, que als deu dies cau sense deixar cicatriu, excepte en el cas d'haver-se rascat, les lesions es poden localitzar a qualsevol part del cos. També pot haver-hi mal de coll i els ganglis cervicals poden estar inglamats. Un altre símptoma molt molest és el picor que acompanya a les lesions. En ocasions aaquest símptoma és tan intens que impedeix conciliar la son.
La millora clínica coincideix amb el descens de la febre i l'aparició de les primeres crosteres. La duració total de la malaltia sol ser d'uns cinc a set dies habitualment. Gairabé sempre es cura sense complicacions.
[edita] Transmissió
Una persona sana pot inhalar el virus a partir de les secrecions nasofaríngies d'un malalt. La varicel·la es transmet per el contacte directe amb l'erupció abans de formar-se la crosta. La malaltia també pot encomanar-se a partir de les lesions cutànies o mitjançant objectes contaminats peels malalts.
També es transmet a través de l'aire, per secrecions respiratóries de una persona infectada. El període més contagiós és un dia o dos abans de que l'erupció aparesqui, i cinc dies després de la aparició de les vesícules. Encara que és pot freqüent, una dona embarassada que pateixi la malaltia durant els primers mesos d'embaràs pot contagiar-la al fetus i ocasionar-li alteracions.
[edita] Vacuna
La varicel·la és una de les malalties infantils per la qual un nin ha de ser vacunat. En 1970 es va desarrollar una vacuna contra la varicel·la a Japó. Desde llavors, s'han aplicat més de dos millions de dosis que han demostrat que la vacuna és segura y efectiva. Les reaccions secundàries a la vacuna són, en general, lleus i poden incluir dolor i inflamació en el lloc a on va ser aplicada, fatiga, mareig, febre o nàusies. També poden apareixer erupcions. Aixó pot ocurrir fins a un mes després de ser aplicada i durar un parell de dies. Un nin pot rebre la vacuna de la varicel·la junt amb la MMR (xarampió, rubeola i paperes). Si la reb junt a la MMR, cal esperar un mes entre cada vacuna. També pot rebre la vacuna junt o abans o després de la vacuna DPT, pólio, hepatitis B o meningitis. Encara que la vacuna contra la varicel·la està aprobada per utilitzar-se en nins sans, les persones amb sistema inmunològic dèbil i les dones embarassades no han de rebrer-la.