Canó
De Viquipèdia
Un canó és una arma d'artilleria, en general gran i en forma tubular, que usa pòlvora per a impulsar un projectil a una distància. Els canons varien en calibre, munició usada, mobilitat, taxa de foc, i poder de foc.
[edita] Etimologia
El terme "canó" es deriva de l'italià cannone, que significa "gran tub" que deriva del llatí canna, que a la seva vegada procedeix del grec kanna i, en definitiva, l'acadi qanu que significa canya. la paraula s'usa per les armes de foc a Itàlia des del 1326, i des del 1418 a Anglaterra. Bombarda era la paraula que s'usava anteriorment però després del 1430 va designar únicament les de major tamany.
[edita] Història
Usats per primer cop a a la Xina durant el regnat de la dinastia Song a la Xina (960 - 1279 i a Europa apareixen en el segle XII quan els andalusins els van usar contra els cristians. El final de l'Edat Mitjana va veure la introducció més uniforme i eficaç del canó.
Alguns dels canons més gran construïts han estat asiàtics, com el canó Jaivana indi. A Europea també se n'han fet grans, però van ser abandonats en favor d'un major nombre dels més lleugers, més maniobrables, que conduiria a la utilització de la moderna artilleria de camp. Si la gran bombarda turca medieval necessitava dos-cents homes, al segle XVIII els canons anglesos requerien només una dotzena, entre ells dos artillers, i durant les Guerres Napoleòniques, ja només es necessitaven cinc homes per usar un canó britànic.
[edita] Història primerenca
Els canons inventats per Ctesibius al segle III aC before 200 BC usaven aire comprimit per comptes de pòlvora.